Minns du stormen?
Bronsdörrarna som slog...
Rosorna i cellofan...
Mannen som ställde till med fest och aldrig syntes till igen.
Minns du att solen tittade fram vår sista kväll-
-precis som den har gjort idag?
Det finns så mycket att minnas.
Hur många dagar har det gått sen dess som vi inte har träffats?
-Hundra? -Inte så många. Två jular.
För att hålla skenet uppe för barnens skull.
Tre dagars taktkänsla innan jag följde efter dig till Capri.
Vår första sommar.
Jag dröjde mig kvar i Neapel och följde sen efter.
Vi hade stämt möte på bergsstigen.
Jag frågade pappa vem han trodde hade anlänt-
-och han svarade: "Charles Ryder." Jag frågade varför han trodde det-
-och han sa: "Han tycks vara svag för mina barn."
Jag fick inte träffa dig när du hade gulsot.
Och när jag hade influensa vågade du inte komma.
Hundra dagar... på två år och lite till.
Utan ett spår av kyla, misstro eller besvikelse.
Aldrig nåt sånt.
Vi går och byter om.
Hur många till, tror du?
-Hundra till? -En livstid.
-Jag vill gifta mig med dig, Charles. -En dag. Varför just nu?
Kriget kommer i år eller nästa år - nån gång snart.
Jag vill ha ett par år med dig i fullkomlig frid.
Är inte det här frid?
-Vad menar du med frid om inte det här? -Så mycket mer.
Vi kan inte gifta oss när andan faller på. Det krävs två skilsmässor.
-Vi måste planera. -Planer, skilsmässor, krig...
En kväll som denna?
Ibland är det förflutna och framtiden så påträngande att nuet inte får rum.
-Ja, Wilcox? -Lord Brideshead ringde just.
Han låter hälsa att han inte hinner hem till middagen.
Det känns som om han inte varit här på flera månader. Vad gör han i London?
Vi spekulerade ofta kring detta, för Bridey var ett mysterium.
Han hade varken sökt sig till armén, parlamentet eller gått i kloster.
Det enda man med säkerhet visste-
-och det tack vare en tidningsartikel med titeln-
-"En pärs ovanliga hobby" var att han samlade på tändsticksaskar.
-Så det är ditt fel? -Nej!
-Hej, Bridey. -Vi är nästan klara.
Jag hoppades att Rex skulle vara här.
-Allt väl? Har du några nyheter? -Det har jag faktiskt.
-Men det kan vänta. -Berätta nu!
Hur går det med målandet? Det du har för händer.
Jag har börjat måla av Julia.
-Men ljuset var fel hela dan. -Har du inte målat av henne förut?
Det är annat än att måla byggnader. Svårare. Världen är full av motiv.
Du har så rätt, Bridey.
Om jag var konstnär, skulle jag välja olika motiv varje gång.
Vad för slags motiv?
Motiv där det händer mycket. Som..."Macbeth" kanske.
Vart tog mors smycken vägen?
Cordelia och jag har det mesta. Det här var hennes...och den här.
-Resten är på banken. -Det fanns visst några berömda rubiner.
De sitter i ett halsband som mamma ofta hade på sig. Hurså?
Jag ville bara ta en titt på dem en dag.
Pappa ska väl inte pantsätta dem? Han är väl inte skuldsatt igen?
Nej då, inget sånt.
Seså, Bridey. Ut med språket.
På måndag får ni se det svart på vitt i tidningarna.
-Jag har förlovat mig. -Bridey, så spännande!
-Med vem? -Det är ingen du känner.
Man kan nog inte kalla henne söt. Behaglig är en bättre beskrivning.
-Hon är stor. -Tjock?
Nej - stor. Hon heter mrs Muspratt. Förnamnet är Beryl.
Jag har känt henne ett tag, men fram till i fjol hade hon en man.
Nu är hon änka. Varför skrattar du?
Det är inte ett dugg roligt. Det är bara så oväntat!
Är hon...
-Är hon i din ålder? -Ungefär.
Hon har tre barn. Den äldste pojken har precis börjat på Ampleforth.
-Hon har det inte alls gott ställt. -Hur träffade du henne?
Hennes salig man, amiral Muspratt, samlade på tändsticksaskar.
-Är det tändsticksaskarna som lockar? -Alltihop skänktes till ett bibliotek.
Jag håller av henne. Trots allt hon gått igenom är hon så munter.
Hon är förtjust i teater. Hon är med i Katolska skådespelarsällskapet.
-Vet pappa om det här? -Jag fick hans medgivande brevledes.
Han har uppmanat mig till giftermål ett tag.
Gratulerar, Bridey.
-Gratulerar. -Tack.
Jag anser mig lyckligt lottad.
När får vi träffa henne? Du kunde tagit med henne ner.
Bridey... Din lömske rackare.
-Varför tog du inte med henne? -Det kunde jag inte.
Jag är så nyfiken på henne! Vi ringer och ber henne komma hit.
Hon måste tycka att vi är besynnerliga som låter henne vara ensam nu.
-Ni är verkligen besynnerliga. -Vad menar du?
Jag kan inte bjuda hit henne som det är nu. Jag är bara en inneboende.
Det här är Rex hus för tillfället. Det som pågår här är hans ensak.
Jag kan inte ta med Beryl hit.
Jag förstår inte.
-Rex och jag vill att hon kommer hit! -Javisst.
Problemet är ett annat. Beryl har strängt katolska principer-
-förstärkta av medelklassfördomar. Jag kan absolut inte ta med henne hit.
Mig är det egalt om du lever i synd med Rex eller Charles eller båda två.
Men Beryl skulle aldrig gå med på att vara din gäst.
Ditt uppblåsta kräk.
Det kanske lät som ett konvenansparti. Jag kan inte tala för Beryl.
Den trygghet min ställning innebär har säkert påverkat henne.
Det har hon faktiskt sagt. Men vad mig anbelangar-
-så hyser jag starka känslor för henne.
Hur kunde du vara så elak mot Julia?
Hon borde inte ha tagit illa upp. Jag redogjorde bara för fakta.
Fryser du inte?
Älskling, vad är det?
Varför tar du så illa vid dig? Bry dig inte om vad idioten säger.
Det gör jag inte.
Det är bara chocken.
Skratta inte åt mig.
Hur understår han sig att vara så nedrig!
Den kallhjärtade gamle humbugen.
Det är inte det. Han har helt rätt.
De vet allt, Bridey och hans änka.
De köpte det för en penny vid kyrkporten.
Där kan man få allt svart på vitt för en penny. Här är ditt traktat!
Alltihop ryms i ett litet, dödligt ord som täcker ett helt liv.
"Leva i synd." Inte bara göra orätt-
-som jag gjorde när jag for till Amerika.
Det är inte det de menar, det är inte Brideys traktat.
Han menar det bokstavligen.
Att leva i synd varenda timma, varenda dag, år ut och år in.
Det är alltid likadant.
Som ett efterblivet barn som skyddas för omvärlden.
"Stackars Julia kan inte gå ut. Hon måste ta hand om sin lilla synd."
"Synd att den fick leva, men den är så stark!"
"Såna barn är alltid det. Julia är så snäll mot sin lilla galna synd."
Alla år när jag försökte-
-att vara en god hustru, i cigarröken...
När jag försökte föda hans barn...
Jag slets i stycken av nåt som redan var dött.
Att lägga honom åt sidan, glömma honom, hitta dig...
De senaste två åren med dig...
Hela min framtid med dig eller utan dig...
Kriget som närmar sig...
Världen som går under - synd.
Ordet är från så långt tillbaka i tiden.
Nanny Hawkins som stickade vid brasan.
Och nattlampan som brann framför Det heliga hjärtat.
Jag och Cordelia med katekesen i mammas rum på söndagarna.
Mamma som bar med sig min synd till kyrkan.
Tyngdes ner av den.
Mamma som dog med min synd som förtärde henne-
-ännu mer skoningslöst än hennes egen dödliga sjukdom.
Mamma som dog med den, Jesus som dog med den, fastspikad-
-till händer och fötter, högt ovanför folkmassan och soldaterna.
Utan annan vederkvickelse än en svamp indränkt i ättika-
-och en tjuvs vänliga ord.
För evigt hängande-
-ovanför sängen i sovrummet.
Det finns ingen återvändo.
Porten är stängd. Alla helgon och änglar står på post längs muren.
Bortkastad, kasserad, stadd i förruttnelse.
Namnlös och död.
Som barnet de bar iväg innan jag fick se henne!
Bridey kan det där med att släppa bomber.
Med tanke på att jag just haft ett hysteriskt anfall är det inte så illa.
De flesta hysteriska kvinnor ser ut som om de var svårt förkylda.
-Kom! -Vi ska väl inte gå ner igen?
Vi kan inte lämna Bridey ensam på hans förlovningskväll.
Jag beklagar den gräsliga scenen.
Jag har ingen förklaring.
Var det behagligt ute? Om jag vetat att ni skulle gå ut hade jag följt med.
Det var ganska kallt.
Hoppas det inte ställer till det för Rex att flytta härifrån.
Barton Street är för litet för oss och tre barn. Och Beryl tycker om landet.
Pappa föreslår att egendomen genast överlåts på mig.
Han blir knappast glad över att flytta.
Rex kommer att hitta ett annat fynd nånstans. Sån är han.
Beryl har möbler som hon är fäst vid. Men de skulle inte passa in här.
Ekskänkar och pallar och sånt. De kanske kunde ställas i mors rum.
Det vore rätt ställe för dem...
Så bror och syster diskuterade möblering tills det var läggdags.
För en timma sen, vid fontänen-
-hade hon gråtit över sin Guds död. Nu dryftade hon huruvida Beryls barn-
-skulle bo i det gamla rökrummet eller i skolrummet.
Jag begrep ingenting.
Jag tror inte att gråtattacken enbart utlöstes av det Bridey sa.
-Du måste ha tänkt på det förut. -Nästan inte alls.
Då och då.
Oftare nu med domsbasunen så nära.
Psykologerna skulle förstås kunna förklara det.
Styrning i barndomen. Skuldkänslor p.g.a. allt nonsens du blev itutad.
Innerst inne vet du väl att det bara är dumheter?
Jag önskar att det var det.
Sebastian sa nästan samma sak till mig en gång.
Han har återvänt till kyrkan.
Fast han lämnade den aldrig lika slutgiltigt som jag.
Jag har gått för långt.
Det finns ingen återvändo.
Det vet jag, om det var det du menade med att det bara är dumheter.
Vi går ut igen.
Passande inramning för en komedi.
Barockfontän på en adelsmans ägor.
Akt ett - solnedgång.
Akt två - månsken. Akt tre - mot gryningen.
Av nån anledning dras rollfigurerna till fontänen.
-Komedi? -Drama, tragedi, fars...
Vad du vill.
Det här är försoningsscenen.
Hade de grälat?
Missförstånd och främlingskap i akt två.
Prata inte på det där viset! Varför måste du betrakta allt utifrån?
Varför måste det här vara en pjäs?
-Jag ser saker så ibland. -Jag avskyr det!
Förstår du nu hur mycket jag avskyr det?
-Gjorde det ont? -Ja.
Gjorde det? Gjorde jag?
-Katt på hustak. -Odjur.
Katt i månsken.
Ditt stackars ansikte.
-Kommer det att synas imorgon? -Jag antar det.
Håller jag på att bli galen?
Vad hände ikväll?
Jag är så trött.
Trött och galen och oduglig.
Allt jag kan hoppas på är att få nån sorts ordning på mitt liv.
Det är därför jag vill gifta mig med dig.
Jag skulle vilja ha ett barn.
Det är åtminstone nåt jag klarar.
Så ni ska skiljas. Är det inte ganska onödigt efter alla år av lycka?
-Vi var inte särskilt lyckliga. -Var ni inte?
Jag minns att jag tyckte ni såg så lyckliga ut i julas och undrade varför.
Det blir besvärligt att börja på nytt. Hur gammal är du - 34?
Då ska man egentligen slå sig till ro.
-Har du några planer? -Ja.
-Jag tänker gifta om mig snarast. -Det kallar jag nonsens.
Jag kan förstå att man ångrar att man gift sig. Fast jag har aldrig känt så.
Men att göra sig kvitt en fru och genast skaffa en ny är befängt.
Jag har aldrig varit med om att en skilsmässa fallit så väl ut.
Nästan alltid, hur vänskapligt det än är i början-
-så blir det bråk så fort man kommer till detaljerna.
Fast ibland har jag tyckt att du varit lite nedrig mot Celia.
Det är annorlunda när det är ens egen syster.
Men jag har alltid tyckt att hon är attraktiv.
En flicka de flesta män skulle välkomna. Konstnärlig är hon också.
Passar dig perfekt.
En sak är säker - du har god smak.
Jag har alltid gillat Julia.
Om Julia insisterar på skilsmässa-
-så får jag väl gå med på det.
Men tillfället är illa valt.
Saker och ting hade inte gått planenligt för Rex.
Endast ett krig kunde få ordning på hans affärer.
En skilsmässa skulle inte skada honom, men han hade satsat högt-
-och kunde inte titta upp från spelbordet.
Säg till henne att ge sig till tåls lite.
-Jag träffade änkan på lunchen. -Gjorde du?
Vet du vad hon sa?
"Så du skiljer dig från en skild man och gifter dig med en annan?"
"Det låter komplicerat, men kära du"-
-"katolska familjer brukar ha en förtappad medlem"-
-"och det är ofta den trevligaste."
-Hur är hon? -Majestätisk och yppig. Simpel.
Hon har ljugit för Bridey om sin ålder. Hon är gott och väl 45.
Hon lär inte producera nån arvinge.
Bridey kan inte ta ögonen ifrån henne. Han tittade på henne lystet hela tiden!
-Var hon vänlig? -Javisst. På ett nedlåtande sätt.
Hon tyckte nog det var skönt att ha mig där som det svarta fåret.
Hon sa att hon hoppades få se mig ofta i London.
Brideys skrupler är begränsade.
Jag utgör tydligen inget hot i en hattaffär eller hos hårfrisörskan.
Det är Bridey som står för skruplerna. Änkan själv är hård.
-Kör hon med honom? -Inte än. Han är omtöcknad av kärlek...
...och vet inte riktigt var han är. Hon är bara en godhjärtad kvinna-
-som vill ha ett bra hem åt sina barn och inte tänker låta nåt stå i vägen.
Ett telefonmeddelande, hennes nåd, från lady Cordelia.
-Fantastiskt! Var är hon? -I London.
Underbart! Kommer hon hem?
Hon var på väg till stationen och anländer efter middagen.
Vi har inte setts sen vi var på Ritz och hon pratade om att bli nunna.
Det måste vara...tolv år sen.
Hon var ett förtjusande barn.
Hon har levt ett märkligt liv. Först klostret, sen kriget i Spanien-
-och när det var över stannade hon kvar och hjälpte till i lägren.
Hon har blivit så alldaglig som vuxen.
-Vet hon om oss? -Ja.
Hon skrev ett rart brev till mig.
Det gjorde mig ont att Cordelia hade blivit alldaglig som vuxen.
Hennes brinnande kärlek hade slösats på injektioner och avlusningsmedel.
När hon anlände, trött efter resan, likgiltig för sin uppenbarelse-
-tyckte jag att hon var en ful kvinna.
Märkligt hur samma ingredienser fast olika fördelade-
-hade kunnat frambringa Brideshead, Sebastian, Julia och henne.
Det är underbart att vara hemma.
Mitt arbete i Spanien är över. Myndigheterna var mycket artiga.
Tackade mig för allt jag hade gjort, gav mig en medalj-
-och skickade hem mig.
Det blir nog mycket av samma sorts arbete här snart.
Rex verkar rätt säker på det.
Han har bestämt sig för att det blir krig.
Undrar vad pappa kommer att göra.
-Var är Rex? Kommer han hit? -Nej.
Han har flyttat tillbaka till London.
Jag stannar bara tills Bridey tagit hit änkan och hennes barn.
Han skrev att om jag var hemlös, kunde jag få bo här med dem.
Fast jag vet inte. Mrs Muspratt och hennes tre pojkar...
Jag kanske skaffar en lägenhet i London.
Situationen blev alltmer allvarlig...
Hej, Nanny.
Jag visste att du skulle komma upp! Mr Wilcox sa att du var på väg hem.
Jag tog med ett stycke spets till dig.
Vad fint! Precis som spetsarna hennes nåd brukade ha på mässan.
Fast varför det är svart förstår jag inte. Spets är ju vitt av naturen.
Men det är mycket uppskattat!
-Får vi stänga av radion, Nanny? -Javisst.
Jag märkte inte att den var på, så glad som jag blev att se dig.
Är det inte härligt att Julia och Charles ska gifta sig?
Bara det slår väl ut. Brideshead dröjde länge nog med att ta steget.
Jag hittade inget i adelskalendern om mrs Muspratts släkt.
Hon slog väl klorna i honom.
-Vad har hänt med ditt hår? -Jag vet, det är hemskt.
Jag måste ta itu med det nu när jag är hemma igen, käraste Nanny.
-Jag träffade Sebastian förra månaden. -Mådde han bra?
Nej. Det var därför jag for dit. Det är ganska nära från Spanien till Tunis.
-Han bor hos några munkar där. -Hoppas de tar väl hand om honom.
De tycker säkert att han är besvärlig! Han skickar alltid kort till jul.
Men det är inte samma sak som att ha honom hemma.
Han har skägg, och är djupt troende.
Det tror jag inte på! Han har alltid varit en liten hedning.
Brideshead var den kyrklige - inte Sebastian.
Och skägg - tänka sig! Han hade så fint, ljust skinn.
Han såg alltid ren ut, även om han inte badat.
Men Brideshead var fullkomligt hopplös...
Cordelia!
-Kom och berätta om Sebastian. -Inte nu. Det är en lång historia.
Imorgon. God natt.
God natt.
Jag hade inte glömt Sebastian. Han var hos mig dagligen i Julia.
Eller så var det Julia jag hade sett i honom då för längesen.
Varenda sten i huset bar på minnet av honom.
Och när Cordelia berättade att hon träffat honom bara en månad tidigare-
-uppfylldes mina tankar av min förlorade vän.
Jag hörde att han var döende.
En journalist som just kommit från Nordafrika berättade det för mig.
En avsigkommen person vid namn Flyte, som folk påstod var engelsk lord-
-hade påträffats uthungrad och tagits in på ett kloster nära Kartago.
Jag visste att det inte kunde vara helt sant.
Hur lite vi än gjorde för Sebastian, så fick han åtminstone sina pengar.
Men jag gav mig av genast.
Det var ganska lätt att hitta honom. Jag gick bara till konsulatet.
Han hade dykt upp i Tunis-
-och bett att få bli antagen som missionerande lekbroder.
Munkarna tog en titt på honom och sa nej.
Då började han dricka igen.
Han bodde på ett litet hotell i utkanten av de arabiska kvarteren.
Jag var och tittade på stället senare. Det var en bar med några rum ovanför-
-som luktade het olja, vitlök och unket vin.
Han bodde där i en månad och drack grekisk absint.
De tyckte om honom där. Han är fortfarande omtyckt.
Oavsett vad han gör eller vilket tillstånd han är i.
Det är en egenskap han aldrig kommer att förlora.
De ondgjorde sig över hans familj som hade övergivit honom.
De sa att nåt sånt aldrig skulle hända hos dem.
Och det är nog sant. Fast det här var senare.
Efter konsulatet gick jag raka vägen till klostret och träffade abboten.
Han berättade sin del av historien.
Jag körde iväg honom. Han kom tillbaka flera gånger i veckan.
Alltid berusad. Till slut beordrade jag portvakten att inte släppa in honom.
-Vilket besvär ni måste haft. -Jag kunde inget göra för honom.
Utom att be. En dag hittade vi honom medvetslös utanför porten.
Han hade ramlat omkull och legat där hela natten.
Vi trodde att han var berusad, men han var faktiskt svårt sjuk-
-så vi tog honom till sjukavdelningen. Där har han legat ända sen dess.
Han hade fått eget rum precis bortanför pelargången.
Han såg förfärlig ut! Så sliten. I början kunde han knappt prata.
Jag stannade hos honom i två veckor tills det värsta var över.
Sen berättade han vad han varit med om.
Det handlade mest om Kurt, hans tyske vän.
Du träffade honom, så du vet allt om det där. Han låter hemsk!
De for till Grekland, men så greps Kurt efter ett slagsmål-
-och skickades hem till Tyskland.
Man samlade ihop tyskar överallt för att göra dem till nazister.
Sebastian följde efter.
Han letade efter honom i ett års tid.
Till slut hittade han honom klädd som SA-man i en småstad.
Först ville han inte veta av Sebastian.
Han rabblade det officiella dravlet om sitt lands återfödelse.
Men det satt inte särskilt djupt.
Sex år med Sebastian hade lärt honom mer än ett år med Hitler.
Till slut erkände Kurt att han hatade Tyskland och ville därifrån.
Jag vet inte hur mycket möjligheten att parasitera på Sebastian lockade.
Han sa att det inte bara var det-
-utan att Kurt precis hade börjat bli vuxen.
Han kanske har rätt.
Hur som helst fungerade det inte.
Kurt hamnade alltid i knipa.
Till slut tog de fast honom och satte honom i koncentrationsläger.
Sebastian kunde inte besöka honom.
Han visste inte ens vilket läger han var i.
Så han blev kvar i Tyskland ett år till och fortsatte dricka.
Tills han en dag-
-träffade en man som just hade släppts ur lägret där Kurt hade suttit...
...och fick veta att han hade hängt sig redan första veckan.
Så slutade Sebastians vistelse i Europa.
Han återvände till Nordafrika, där han hade varit lycklig.
Jag hade en guvernant som hoppade från den här bron och dränkte sig.
-Jag vet. -Hur kan du veta det?
Det var det första jag hörde om dig, innan jag ens hade träffat dig.
Så besynnerligt.
Har du berättat det här om Sebastian för Julia?
I stora drag. Men inte på samma sätt som för dig.
Hon älskade honom aldrig riktigt...som vi gör.
Stackars gamle Sebastian. Det är sorgligt.
-Hur kommer det att sluta? -Det kan jag nog svara på.
Jag har träffat andra som han, och jag tror att de står Gud mycket nära.
De låter honom stanna, till hälften upptagen i brödraskapet.
Han blir de gamla munkarnas favorit, och nån noviserna kan driva med.
Det finns ofta några udda existenser på kloster.
Folk som varken passar in i samhället eller klostervärlden.
Jag tillhör nog den sorten själv.
Men eftersom jag inte dricker, är jag mer användbar.
Varje månad försvinner han några dar-
-och folk nickar och ler och sägerv
"Gamle Sebastian är ute och slår runt igen."
Så en dag efter en supperiod plockas han upp döende vid porten-
-och skälvningen i ögonlocket visar-
-att han är vid medvetande när han får sista smörjelsen.
Inte så illa som liv betraktat.
Det är inte vad man hade väntat sig.
Jag antar att han inte lider.
Det tror jag att han gör.
Vi har ingen aning om hur en människa lider-
-som är så stympad som han.
Ingen värdighet, ingen viljestyrka.
Ingen kan vara verkligt helig utan att lida.
-Helig? -Ja!
Det är det du måste förstå när det gäller Sebastian.
Han är på en väldigt vacker plats. Vita pelargångar, ett klocktorn...
Rader av grönsaker och en munk som vattnar dem.
Du visste att jag inte skulle förstå!
Du och Julia...
Säg mig, Charles... När du såg mig igår kväll, tänkte duv
"Stackars Cordelia, hon var en så charmerande flicka."
"Nu är hon en grå och from ungmö som ägnar sig åt goda gärningar."
Tänkte du "gäckad"?
Ja, det gjorde jag.
-Men nu är jag inte lika säker. -Lustigt.
Det var precis det jag tänkte om dig och Julia. "Gäckad lidelse."
Mitt skilsmässomål sammanföll med Bridesheads giftermål.
Men han fick inte återvända i triumf.
Lord Marchmain, med sinne för det dramatiskt olägliga-
-skulle p.g.a. det internationella läget återvända till England-
-och tillbringa sin ålders höst i sitt gamla hem.